Struhařov, Ondřejov, Chocerady, Vodslivy, Divišov, Šternberk, Zalíbená, Rataje, Talmberk, Sázava, Stříbrná Skalice, Jevanské údolí, Vyžlovka to jsou názvy, které jsem za poslední roky díky kolodějským kumpánům nesčetněkrát projel, každé zvednutí asfaltu vím, jak dokáže bolet, kolik potu již tam člověk zanechal. A na této, nebojím se říci, domácí půdě se jezdí mistrovství vesmíru, jak to před lety nazval Líba Janoušek aneb Úvaly-Český Šternberk-Úvaly. Žádné sarapatičky okolo, prostě se slezeme, zapíšeme, připneme číslo, odmávne se to a již se drtí posázavské brdky. A nejinak tomu bylo i letos.
Hned po startu se začíná jet lajna, snažím se být co nejvíce vepředu, trochu cítím ještě nohy z pátečního rozjetí se Šemíkem, ale v závodní atmosféře se na to rychle zapomíná. Na Hradešíně za to bere Líba, první atak, nohy mi jedou, zkouším ho bláhově dojet, po chvíli zase zalézám do závětří balíku, ale dnes se zdá, že to mám v hlavě správně zakódované, jsem stále poblíž špice. Skvěle ohlídaný Mukařov přeletíme jako vítr, magnet na Struhařov se točí vysoko před 30km/h., cítím se parádně, tempo mi nedělá problém.
Semafor v Třemblatech je též ohlídán pořadateli, a teď si jen udržet přední pozici před ondřejovským magnetem... povedlo se, na druhé figuře, hned za Kajmanem, pěkně na velkou drtíme obligátní brdek. A zase se mi jede parádně, bez sebemenšího zaváhání se spouštíme po kostkách do Chocerad, je to slušné struhadlo, tady mám v hlavě myšlenky, jak mi praská vidle a smotáme se všichni na jednu kupu. Ale přežili jsme to, Léňa ve sjezdu útočí, zkouším chvíli s ním, ale pak možná trochu zbaběle svěšuji a nechám se zbytečně přejet asi 10 lidmi.
Chocerady, zase vypečené kostky, přelítnout přejezd a už se štelovat na legendami opředené Vodslivy. No, sjezd jsem zase nějak nezvládl, skáču tedy přes několik lidí a najíždím do úvodní stojky s rozhodnutím zde nechat všechno. Růžový dres Veloservisu a rakeťák Běhounek v něm, to je dobrý tempomat, mám to zkusit s ním? Před námi asi 50 metrů grupa s Léňou a Martinem Čurdou, ty bychom mohli doskočit a před nimi Honzis, no to kdyby se povedlo!
Michal Běhounek jede skvěle, tempo na samé hranici mé snesitelnosti, a hlavně o trochu rychlejší než Léňa group, za chvíli je musíme mít. Jen sleduji zadní plášť Michala a buším do toho, co to jde. Vestec a jsme tam, uff, teď se jen přisát a nepustit. Myslím, že kluci to ani moc nezpozorovali, že jsme je sjeli, bohužel ale pro mě přichází nejprudší část kopce, teď by si to chtělo trochu odfrknout, ale nejde to, visím z posledních sil, ze sedla, do sedla, pohoda je ta tam, v břiše mám jak v rozžhaveném kotli, no to snad nééé, tak hezky jsme si je sjeli a teď odpadnout?
Díra 1 metr, klíííd, teď se zvedni a hop a jseš zpět. Houby! Díra se zvětšuje, nejsem schopen točit jejich tempo, kopec se narovnává, ale ani tady již nemám na zrychlení, navíc se mi zdá, že zvětřili Honzise a chtějí ho sjet. Nadávám si, ale prostě to nejde, no nic, nechám se potupně sjet někým zezadu, a chlácholím se, stejně bys na ně neměl v dalších kopcích…
Napít se, protočit volně nohy a po chvíli je tu jeden borec a Kajman, který žene svého koně hodně rychle nahoru...říkám mu, to nemá cenu, počkáme si, za námi je velká grupa. A je pěkně vybarvená! Oranžový Bobajz, Mirek Zbuzek, Radim Skála, Tomáš Bartoš a hvězdný Beeeedaaaa. No to potěš, to ještě bude jízda.
A taky že jo, 7 kousků se řítí na Divišov, motorem je hlavně Beeda a Kajman, ale i Bobek špice nešetří. Safra, ono bychom mohli třeba ještě Martina Č. nebo Léňu dojet ne?
![](./img/smilies/icon_smich.gif)
Točíme špice, jak se kdo cítí, ale takhle to má vypadat, nikdo se neveze vzadu, když prostě na dlouhou špic nejsou síly, hezky hned odstoupit a jít dozadu (takhle to praktikuji většinou já
![](./img/smilies/icon_smich.gif)
). Užíváme si to, počasí přenádherné, suché silnice, sjezd do Šternberka opepří sjezdař Bobek a i následný kopec od Sázavy zase nahoru, s výhledy na hrad, jedeme rozumné tempo tak, abychom zůstali po kupě. A hele jeden Veloservisák je náš, neuvisel Léňa group. Lízneme Zalíbenou a po rozbitém úseku přichází středověké Rataje se svou dlažbou. Tady mám trochu krizi, plandám na ocase, jen to přežít nahoru. Hlídám i kamaráda Bobka, na to co má najeto, jede fantasticky, zkusím ho ještě na horizontu nadopovat menším týmovým zadním přítlakem, který pak v cíli hodně kvituje. Jo to znám, kolikrát jsem takovou vzpruhu již dostal
![](./img/smilies/icon_smich.gif)
.
Rozbitým sjezdem do Talmberka a tady se špice ujímá zase Beeda, údolím to valíme maximální povolenou rychlostí v obci, to je safra rachot, Mirek si jen ulevuje, že toto nemá zapotřebí. A tempo neupadá, Sázavu přeletíme, na kostkách ve Skalici dokonce trochu odskočím zbytku, aspoň je chvíle na napití, protože jevanské údolí se bude asi slušně kalit. Vzpomínám na trénink s Vitasem, jak jsme to tu valili ke 40km/h. a dnes tomu není jinak. Zase pěkně točíme, znovu se vznáším v cyklistickém nebi, kvůli tomuto má cenu jezdit. Ve skvělé grupě a ve skvělém tempu a spolupráci se blížíme k Jevanům, když tu najednou má euforie dostane další injekci energie, co injekci, to je úplný vánoční dárek, Lééééňa! Dostane pomyslně za uši
![](./img/smilies/icon_smich.gif)
, a hned na to nastupuje Veloservis, Beeda nás zklidňuje, nechte ho vyvětrat. Jevany jsou tu, Kajman na špici po centimetrech stahuje náskok růžového závodníka, Radim mi hlásí, že jsme nechali pod Jevany mé kumpány, no jo, do háje, Bobek a Léňa tu nejsou
![](./img/smilies/icon_smutny.gif)
.
Na Vyžlovce už jedeme i s Velosevisem, tempo upadá, přichází rozbitější úseky, nikdo nechce defektit. Masojedy jsou lahůdkou, jedu špic, chci ty díry pěkně vidět. Na Hradešíně to zkusím roztočit, a hele, náskok jsem si udělal, dolítne mě jen Mirek a hned do toho začíná taky bušit. Stále tomu nevěřím, že by nás nechali, s hrůzou se otáčím, ale jo náskok stále stejný, mohlo by to vyjít. No jo, ale to by jsme museli znát cíl, trošku zazmatkujeme, přibrzdíme a hned jsou u nás, jo toto se nepovedlo, prostě když je únik, chce to hlava nehlava jet a žádný otáčení
![](./img/smilies/icon_smich.gif)
Ale sranda byla, teď vyklepat nohy a připravit se na cílový hup, prý je to trošku do kopce, stále se cítím dobře, a to je špatné znamení, hlava si řekne, tak jeď, na nikoho se neohlížej, 400m do cíle a jdu do toho, no jo, ale brdek se začíná utahovat a nohy odmítají poslušnost. A když mě přelítne zleva Kajman a zprava Mirek, najednou tuhnu, jak sádrový trpaslík neschopen jakékoliv reakce
![](./img/smilies/icon_smutny.gif)
. Ještě Radim mě skáče a kamarád Beeda mě tlačí do cíle, no neslavný to konec... Ale což, příště se to třeba povede, víš, ve spurtu se musí pěkně číhat zezadu, co kdo udělá, a ne ty woe si honit triko hned na 400m
![](./img/smilies/icon_smich.gif)
Byl to zase jeden parádní cyklistický den, Šlapky byly vidět, velké uznání si především zaslouží Alf, Myšák a Kubajz, kterým bohužel nebyla dopřána vůně skupiny a odjeli si to jako časovku!